З В Я Р
С участието на: ВАНЕСА ХЪДЖИНС,
АЛЕКС ПЕТИФЪР,
МЕРИ-КЕЙТ ОЛСЪН,
ПИТЪР КРАУС,
ЛИСАГЕЙ ХАМИЛТЪН и др.
Със специалното участие на: НИЙЛ ПАРТИК ХАРИС
Друг кандидат-президент на зеления комитет на гимназия Бъкстон
е Кайл Кингсън.
Вярно или не?
Ти си враждебно противен човек.
Криеш лицето си, маскираш се с грим,
както прави Брук Лега.
Или пък си мислиш, че е просто ген.
В който и да е случай, по-добре приеми факта, че си смотан.
На красивите хора им върви. Просто така стоят нещата.
И така...
Това какво общо има с кандидатурата за президент на комитета?
Почти нищо. Освен, че нямаше да ме харесате,
заради отдадеността ми към природата.
Всъщност нямам такава. Записах предмета само за оценката.
Но ще гласувате ли за мен,
само защото съм богат, популярен готин тип
и баща ми е известен телевизионен водещ?
И отговорът е: "Да, по дяволите"!
Музика: МАРЧЕЛО ЗАРВОС
Спечели ги, човече! В кърпа са ти вързани!
Есето "Ангели в Америка"? - Оценявам отделеното време,
г-н Бъргстийн. - Ти го ритна в топките!
Правя всичко, за да спечеля. - Речта ти беше убиец!
А видяхте ли онази повлекана с вуду-татуировките?
На кого му пука? Следвай мотото ми: "Стой далеч от вещици!"
По-късно ще ти я избия от ума.
Какво по дяволите...
Не оставяй този кретен да спечели!
Може да е само мое мнение, но президентът на зеления комитет
не трябва ли да мисли в зелено?
Или да бъде зелен, като теб и другите вещици.
Обиждай тези, на които им пука. Например Линди Тейлър,
тя си мечтае да е на твое място. - Не, не...
Всички се надяваме, че усамотени в изборната кабина,
вместо да се притесняваме за социалния си живот,
ще направим правилния избор.
И нека добавя,
външността е толкова важна за теб! - За всички е важна.
Освен за теб, очевидно!
Благодаря, че опита да ме саботираш. И на вярната ти дружка,
която събра тълпата. Но ако искаш похвала, трябваше...
Нищо не искам. Не познавам Кендра
и мразя другите да говорят вместо мен. Може би защото
имам да пазя стипендия. Така че... Успех утре.
И се радвам да се запознаем най-сетне след три години.
Оператор: МАНДИ УОЛКЪР
Как си? - Никак не съм зле.
Днес бяха изборите. - Чудесно!
Не, говорех на сина си. - Гордеят се с нас!
Имаше и фойерверки. - Страхотно!
Почакай. Джил, трябва да затварям.
Съжалявам, уволниха Джил.
Сигурно заради случая с бебето.
Но да си продуцент не е лесно. Хората харесват привлекателните.
Който оспорва този факт, е или глупав, или грозен.
Коя е Джил? - Споменавал съм я.
Не съм сигурен. Последният ни разговор
трая 5 минути и бях в 9 клас.
Разбирам. Остави ме на мира!
Тогава ти казах, че имам рак на мозъка.
И? Мамка му!
Почакай. Роб Кингсън!
Какво? - Нищо.
Лека нощ. - И ще идеш у дома си
при шестнадесетте си деца? - Трите ми деца
живеят с баща си в Ямайка. - Направи ми услуга,
запази сърцераздирателните си истории за някой равностоен.
Знаеш как да ме ядосаш!
По романа на АЛЕКС ФЛИН
Новият президент на зеления комитет е Кайл Кингсън.
Сценарист и режисьор: ДЕЙНИЪЛ БАРНЗ
Спокойно, не съм мамил.
И съжалявам. - "Глупости" две думи ли е?
Не! Искам да ти се реванширам! Имам две вип покани
за зеленото парти. Ще ти е от полза. Искаш ли една?
Каква е уловката? - Няма уловка.
Значи ме каниш на среща? - Да.
Ами приятелката ти? - Истинска глезла. Заряза ме снощи.
Не знам каква игра играеш, но приемам.
Наистина? - Всеки заслужава втори шанс.
Освен това, знаеш какво казват за мен.
Злобни клюки. - И само идиот
би преметнал вещица. Чао засега.
Не ми казвай, че си взела проста, евтина роза!
Нямаше орхидеи. - Помолих те преди две седмици!
Вчера ми каза.
Но чуй...
Символ на смирение. Бялата роза също показва:
"Аз съм искрен и достоен за теб".
Какво по дяволите е това? - Аз съм искрен и достоен за теб.
Иди се гръмни. - Съжалявам.
Трябваше да е жълта, за да ми отива.
Благодаря, че ме караш да изглеждам като безчувствена кучка!
Толкова ли зле се справих? - Не, направо къртиш мивки.
Поздравих ли те, че беше касиер? Май не се извиних
и за предизборното си държание.
Все пак тогава ме заговори за първи и последен път,
така че, не. - Извинявай.
За всичко изброено. Цяла нощ ли ще обслужваш?
Цяла година обслужвам! - Учене и работа?
Да, спестявам за пътешествие в Мачу Пикчу.
Смяната ми почти свърши. - Навреме за истинското забавление.
Как ли не! - Не купонясваш? Под нивото ти е?
Определено не, просто... - Не е за теб?
Ами да. Така е.
За мен същността е по-важна от външния вид.
На изчезване си. - Приемам новодошли.
За мен е късно. - Винаги има надежда.
Снимай се с мен! - Моля?
За училищния вестник.
Искам да я одобря, преди да се отпечата.
Почакай. Поне да я използвам. - "Аз съм достоен за теб".
Какво? - Това значи бялата роза.
Доста глупаво, знам. И очевидно,
не това, което си мислех, че имаш предвид.
Не, просто...
Извини ме. - Не се отчуждавай.
Какъв й е случаят? - Не питай.
В дясно те очаква човекоядка.
Започваме.
Върза се! Помисли си, че ще искам да съм с теб?
Мазохистичната самотна лунатичка?
Която публично ме унижи и едва не ми коства кандидатурата?
Нямаш късмет, слънце. Но пък
можеш да си купиш билет.
И ето тайната - понякога те пускат да влезеш,
само защото си готин. А тя готина ли е?
По правило й трябва билет.
"Ке сера, сера", което от испански означава
"гадно е да си грозна крава". - Дойдох само,
за да ти дам втори шанс. - Май го прецаках.
Предполагам. Но Кайл,
по-добре приеми факта, че си смотан.
Спокойно, Кайл, вече ти простих! Хайде!
Потиш се като прасе!
Хайде!
Видя ли как ме погледна? - Кой?
Трябва да тръгвам.
Как се чувстваш, Кайл?
Кендра? Какво правиш тук?
Тук съм за всички с грозния ген.
Какво? - И за всички мазохистични
самотни лунатички по света. - Беше шега!
Не я схванах. Но съвсем скоро ти ще я схванеш.
Моля? - Имаш година да намериш някой
да те заобича, преди дърветата пак да разцъфтят.
Щом цветовете цъфнат, годината е минала.
И само думите "обичам те" ще развалят магията.
Иначе оставаш така завинаги.
Как?
Не!
Колкото враждебно противен си отвън, толкова си и отвътре.
Почакай!
Имаш една година да намериш кой да те обикне.
Или ще останеш такъв завинаги.
Татко? - Майчице, изплаши ме!
Не пускай лампата!
Защо? - Моля те.
Какво става? - Защо ме обичаш?
Що за въпрос? - Просто отговори!
Защото си ми син. - Но, би ли повярвал в магия?
Магия? За какво говориш?
Кайл?
И разбира се, вътрешно си е както преди.
Външно няма да се промени, каквото и да направим.
Ами пластична хирургия? Кожен трансплант? Та, погледнете го!
Няма да живее с този вид! Ще рискуваме всичко!
Моля?
Кайл, ще намерим друг лекар, някой, който ще оправи това!
Да, нали рискуваме всичко? Включително и живота ми!
Нямах това предвид! Така прозвуча. - Или така прозвуча,
защото това имаше предвид? - Не.
Хайде. Имам изненада.
Какво мислиш, Кайл?
Усамотено е, защитено. Хората няма да те дебнат.
Мисля да ти купя онзи мотор, който отдавна искаше.
Къде е твоята стая? - Срещу твоята.
Не се бой. Ще се погрижа за всичко.
Но трябва да си прибера нещата.
Ще задържим ли апартамента в града?
За да мога да преспивам, когато съм до късно на работа.
Татко... - Какво има?
Добре, имам едно обаждане в 16 часа, но след това ще те проверя.
Зола е тук.
Ясно?
Добре.
От татко: "няма да мога да дойда".
От татко: "за тази вечер плановете се промениха, съжалявам".
Кой си ти? - Мери Попинз.
Частният учител. Баща ти ме нае.
Днес трябва да се нанеса.
Кажи на баща ми да си гледа работата!
С удоволствие. А ти междувременно ме покани
на по чаша "баща ми не струва".
Това е от шоуто на Опра! - Имам талант да запомням,
особено след като не мога да виждам.
Здравей, аз съм Уил! - Заповядай.
Ще извикам Зола. - Добре дошъл в ада!
Ще ти даде самостоятелна стая, ще ти обясни какво ми се е случило,
какво направих, за да заслужа това.
И моля те, остани с нас.
Приемай щедрата заплата от баща ми, заслужава си го.
Трябва да е голям кретен, за да наеме сляп учител
за сина му, цирковият изрод.
Колкото до урок по математика - ще го пропусна.
Приятно ми е да се запознаем.
Извинете, ще се върна по-късно.
На колко години са децата ти?
На 16, на 13 и на 10.
И просто ги остави?
Не мога да им взема зелена карта. - Но си ги оставила.
Родителите правя това, което знаят.
Не бяха големи, когато ги оставих,
беше преди пет години!
Половината от живота на най-малкото.
В сърцето ми има празнина.
Затова знам, че баща ти ще дойде.
Не го вярвам.
Роб Кингсън, оставете съобщение. - Аз съм.
Ще ми направиш ли услуга?
Знам, че за следващата седмица отменяш идването си,
или по-следващата.
Но...
Може би трябва...
Може би трябва да спрем да се преструваме.
Сладур.
Кендра.
Умолявам те!
Моля те, прекрати това! - Не мога да го направя.
Схванах. Разбрах какво е да си грозен.
Хвана ме. Пет месеца са достатъчни,
научих си урока. - Нищо не си научил!
Намери някой, който вижда нещата по-добре от теб.
Имаш седем месеца до заветните "обичам те"!
Почакай! Не си отивай!
Слоун?
Причу ми се Кайл. - Странно.
Тъпо постъпих, че не му писах.
Аз постъпих още по-тъпо. - Честно казано,
сега като го няма ми е по-добре.
Преди чувствах, сякаш трябва винаги да съм гадна, много гадна,
за да го забавлявам. - Знам какво имаш предвид.
Нека просто забравим за него.
Съжалявам.
И аз съжалявам, че те наблюдавах, няма нищо.
Не е за вярване!
Сякаш най-хубавото на романтиката умира точно пред очите ти.
Тя нямаше ли гадже? - Да! Това имам предвид!
Какво се случи с романтиката?
Сантименталните, дълги любовни писма на ръка.
И между другото не е нужно да продължаваш да ме слушаш.
Работата е там, че има едно момче, за което не трябва да мисля.
Уважавам това, че нарича нещата, така както ги вижда.
Макар и да ги вижда погрешно.
Но знаеш ли какво става тогава? - Какво?
Загубваш шанса си да живееш.
Шегуваш се, нали?
Как го правиш?
На купон една мацка ми даде стреличка за дартс.
Подигра ми се.
След като си станал, искаш ли да научиш нещо?
Не. - Внимавай,
ако останеш глупав, блондинките ще почнат да разказват вицове за теб.
Баща ми все ми повтаряше, че хората те харесват
правопропорционално на външния вид.
Но те ме мразеха.
Гимназията безспорно е отвратителна гадост.
Ходил си в нормално училище?
На 15 години приятелите ми загубиха девствеността си,
а аз зрението си.
Това има и положителни страни. - По-добрият слух?
Да. И мацките си падат по слепци.
Жалко, че не си падат по грозници.
Откъде знаеш?
Напук на очакванията ти, слепецът държи на облеклото си.
Стар навик от когато виждах.
Тоест, въпреки всичко, е важно как изглеждаш?
Тоест, не е важно какво другите виждат в мен,
а как аз гледам на себе си.
Ясно като кубчето на Рубик, а?
Един ден ще разбереш.
Интереси: Секси мадами.
За мен: Мразя дебелани с големи дупета.
Деактивирай потребител.
Уведомете ни защо... "Аз вече не съществувам".
Шегаджия! - Ти си майсторът на шегите.
Снощи чух някой късно да се прибира.
Къде беше? - Хубавото на това да си сам,
е да няма на кого да даваш обяснения! Не ме разпитвай.
Но след последния ни разговор размишлявах и...
Операция няма ли да помогне? Защото аз се срещнах
с всеки лекар в страната. - Само чудо би помогнало,
но благодаря. - Е, къде беше снощи?
Отидох да видя едно момиче. - Така се радвам за теб!
Дори не я заговорих! - Лека-полека!
Може да започнеш с: "Как е хавата?".
Добре, че не можеш да видиш
как не мога да кажа: "Как е хавата?".
Лека-полека! Трябва да го отпразнуваме!
Раз, два, три...
Как е хавата?
Раз, два, три...
Как е хавата?
Как е хавата!?
Ето един сандвич. - Благодаря.
Как е баща ти? Има ли проблеми?
Татко!
Трябва ми още една седмица!
Не ме занимавай, наркоман такъв! - Татко, не пак!
Съжалявам. - Млъквай! Ти се разкарай!
Моля те, ще ти дадем парите! - Върни моите и парите на брат ми!
Татко!
Не!
Къде е тя?
Убил си го?
Твоята дъщеря за моя брат.
Някой ден ще я намеря!
Почакай!
От какво се нуждаеш?
Кажи какво искаш!
Искам нея.
Искам да я защитя. - Аз мога да я защитя.
Моля ви. Чухте ли го?
Ако остане с мен, ще е в безопасност.
Дори не знам кой си! - Ако си тръгне...
Ако си тръгне, полицията ще получи тези снимки.
Не, не, твърде откачено е.
Както и да убиеш човек.
Тя как ще те възприеме?
Зола, запомни, Хънтър, а не Кайл.
Хънтър.
Привет! Аз съм Зола.
Къде е той? - Можеш да си вървиш.
Няма просто да те оставя. - При непознат?
Син на един приятел. Ще те пази. - Да бе! Мога да се грижа за себе си.
Нека се сбогува! - Няма нужда!
А как ще знам, че всичко е наред? - Няма да знаеш! Отказах живота си!
Целият си живот - училище, приятели, всичко!
В замяна ти не идваш да ме виждаш, не ми се обаждаш,
не правиш нищо! Просто стой далеч.
Прецаках всичко! Правя го от доста време, знам.
Но не знам какво друго да сторя! - Да си идеш!
Е, тук съм! Ясно?
Който и да си, ако се приближиш до мен, ще ти спукам задника!
Състояние: Линди е в ада.
И двамата сме.
Нося ти храна! - Сложи я до вратата.
Много искам да обясня.
Моля те, излез!
Довиждане, тогава.
Какво?
Този път иди в Барнийс и купи нещо скъпо, което Слоун би оценила.
Това, което ми говориш за нея и това, което виждам,
ми казва, че тя не е от типа, които се продават!
Не опитвам да я купя. - Напротив. И ще те намрази за това.
Какво тогава? - Какво знаеш за нея?
Трябва да мислиш за нея.
Разбери коя е всъщност.
Хайде, помисли.
Мисли си, че скъпите подаръци ще оправят нещата!
Знам, че е за известно време, но ми е омразно!
Мразя, че изпускам училище, мразя и баща си!
Омразно ми в всичко! И знам, че е на живот и смърт,
но спестявах три години за Мачу Пикчу!
Щеше да е първото нещо, което правя за себе си. Нещо, което искам.
Пътуването най-накрая щеше да стане реалност и...
Какъв ти е проблемът? - Защо си с маска?
Не исках да те изплаша. - Да! Бандит не би ме изплашил!
Нося ти желирани бонбони!
Може ли да те попитам нещо? Защо съм тук?
Защото трябва да бъдеш защитена. - Мога да се грижа за себе си!
Дори не ме познаваш! - Но бащите ни...
Мистериозни стари приятели? - Искаше да си някъде,
където нямаше да те проследят. Страх го е да не пострадаш.
Защото много те обича.
И не спря да го повтаря.
Наистина? - Да.
Благодаря за бонбоните. - Моля.
Онова с мисленето за нея свърши работа! Трепач е!
Скъпа Линди, напоследък си мисля за писането на писма,
онези истинските, на ръка,
и колко е тъжно, че вече никой не ги пише.
Затова реших да напиша едно на теб днес.
Какво ще правиш!? - Ще й построя зимна градина.
Обича розите. Всеки цвят говори нещо, знаеше ли?
Да! Всички говорят едно:
"Аз съм тип, който реве на филми и спи с плюшени играчки".
Здравейте! Аз съм Линди.
Аз съм Уил, приятно ми е.
Чух мача. - Фен на Рейнджърс ли си?
Нещо такова. - Знаех си. Мъжко момиче!
Мъжко момиче!
Защо не гледаш с мен? - Благодаря.
Какви са тези инструменти? - На Хънтър са.
Ще разваля покрива. - Защо?
Гледала ли си филма от 1954 г, в който отвличат тийнейджърки
и ги пращат в Марс за размножаване?
Просто шега. Извинявай.
Позабравил съм обичаите при общуване.
Превъртаме назад...
Здравей, аз съм Уил, приятно ми е.
Строителният справочник е на Хънтър.
И едно добро момче е на път да построи
зимна градина. - Зимна градина?
Яко!
Нали?
Много смешно!
Ние всъщност някога ще се запознаем ли?
Например сега? - Не.
Цял живот ли си живял тук? - Не. От съвсем скоро.
Живеех с баща си, но той е такъв, че...
Не може да се справи. - Познато ми е.
А майка ти?
Моята е умряла. Дори не съм я познавала.
И така... Нямам майка,
смотан баща. Жалко, че нямаме нищо общо.
Защо гледаш корейска телевизия? Говориш ли корейски?
Като роден език. - Наистина?
И какво казват?
Бон апети. - Тя не каза "бон апети"!
И ти ли говориш корейски? - Не че се фукам, но да.
И корейците не казват "бон апети".
Тя каза корейския еквивалент. - И той какъв е?
Пожелавам ви добър апетит
и дано всичко ви хареса!
Беше в страдателен залог! Аз ще превеждам майката,
а ти момчето. - Дадено!
Какво казва сега?
Обичам те, но ако трябва да те реша, ще се помъча!
Със сигурност не каза това.
Майката каза, че...
Надявам се Уил да не ти е учител по корейски.
Училището липсва ли ти?
Като зубър по рождение. - Защото...
Аз имам уроци, ако искаш ела.
Да! С удоволствие!
Утре? - Разбира се.
Чудесно!
Лека нощ тогава!
Почакай.
Доста ужасяващо, нали?
Виждала съм и по-лоши неща.
Днес ще учим! И да не е сякаш сега ще започнем.
Трябва да изглеждам умен.
Линди ще дойде. Млък! Какво ще учим?
Не се бой, ще измисля нещо живописно и унизително.
Трябва да знам точно какво, за да знам отговорите!
На това му се вика мамене. - Не, да се харесаш на момиче,
изглеждайки като бръснарско недоразумение.
Сонет на Шекспир. - Твърде очевидно.
Къмингс. - Клише.
Да решиш да учиш, за да впечатлиш момиче е клише.
Ами поемата на Франк О'Хара? "Да пия кола с теб"?
Откъде знаеш тази поема? - Търся в интернет модерна поезия,
за да впечатлявам момичета.
И да вмятам остроумни коментари. - Желая ти успех с това.
Дай ми още едно предложение! Още нещо, което Линди ще хареса.
За сега е, не ме питай. - Съпругът ми ме ухажваше,
като ядеше от кошницата ми. - Не мисля, че ще свърши работа.
Ами шоколадови бонбони? - Не.
Ще й хареса, ако си мил с нея.
В това не ме бива. - Когато си себе си.
Този, или кретенът, който бях?
Мъжът, който знам, че си.
Как го направи? - Аз...
Просто му хванах цаката.
Обичам "Да пия кола с теб"! - Гръмни ме!
Моля? - Не, имам предвид, чудесно е,
че си запозната с поемата и ще имаме какво да си кажем.
Слепецът се изкачва!
Ще изчакаш ли една секунда?
Добре ли си? - Прекрасно!
Между другото го загазих. Оказа се, че "Да пия кола с теб"
е любимо на Линди. - На какво учат днешната младеж!?
Заповядай. - Откъде знаеш?
Кафето "Дели" е подценено. - И аз това казвам.
Отдавна ли си градинар? - Не, не.
Всъщност баща ми ме изолира тук, за да не ме вижда никой
и реших да променя нещо от сиво и грозно, в красиво.
Разбира се, не е задължително
всички да видят красотата му. - Просто чети!
"Да пия кола с теб" е по-забавно и от "Пътуване в Сан Себастиан",
"Ирън, Хендай",
"Биариц, Бейон",
или "Да съм преял в Траверсера де Грасия в Барселона".
"Отчасти защото в оранжевата ти блуза",
"изглеждаш като по-добър и по-весел Сан Себастиан".
"Отчасти защото те обичам".
Ще се върнем. - Да, ще се върнем.
Ще се върнем. Продължавайте.
"В топлия нюйоркския следобед",
"се отдалечаваме и събираме",
"като дърво, поемащо си дъх зад очилата".
"И в портретите няма образ".
"Само багри. И се чудиш само защо, някой ги е нарисувал изобщо".
"Поглеждам те",
"и предпочитам твоето лице, пред всички портрети на света".
Трябва ми още време. - Магията не може да се развали.
Ще успея ако имам още време! - Не мога, съжалявам.
Добре, аз те вбесих, а ти ме съсипа,
но все има нещо, което да можеш да сториш!
Помогни ми! - Не мога. И не бих.
Все още мислиш само за себе си!
Грешиш! Мисля и за други. Мисля за Линди и живота й,
за жена, чиито деца са далеч и за един сляп човек.
Значи сега те е грижа? - Да.
Да! Добре,
ще опитам с Линди, но моля те, нека Уил прогледа
и Зола да си върне децата! Поне това заслужават,
след този затвор. - Ще им помогна,
ако успееш.
И Кайл,
успех.
Взех дисковете ти. - Благодаря!
Животът ми липсва!
Едно момче от старото ми училище. Всъщност е кретен.
Наистина? - Да, бяхме в един комитет,
затова се снимахме. - Тоест...
Сякаш се има за нещо повече. - Познато ли ти е?
Все си падам по идиоти. - Падаше ли си по него?
Не точно...
От време на време ми напомняш на него.
Не че ти си кретен.
Както и да е, той изчезна. На рехабилитация.
Нищо чудно. Дъщерята на наркоман
си пада по наркомани. - Значи наистина си го харесвала?
Не, аз просто си поговорих с него една вечер.
Смешното е, че ми се стори сякаш,
че и той ме харесва малко.
Разбира се, че те е харесал. - Да бе! Той беше най-популярният,
а аз бях аутсайдер. И съм. - Затова те харесвам.
Да, и аз така.
Но да си популярен не е чак толкова хубаво.
Това не го ли казват аутсайдерите, за да се чувстват по-добре?
Да, но освен това е истина.
Има нещо в него. - Какво?
Под фасадата беше... Не знам.
Какво? - Добър.
Добър?
Значи... Още ли го харесваш?
Нали каза, че не искаш да си падаш по идиоти?
Да, но той не е. - Ясно. Той е свестен и сърдечен.
От една страна. - Но въпреки това
изглежда нередно. - Да.
Не знам.
Сякаш нещо в него
е скрито за сантиментални момичета като мен,
които да го покажат наяве.
Ще дойдеш ли с мен на едно място?
Обикновено, ако съм навън по това време, търся баща си.
Из околностите на града. - Околностите?
Там не е толкова страшно.
Но за щастие страшният тип сега е до теб.
Така е.
Как реагират хората като те видят? - Не ме виждат.
Смесвам се с тълпата. - И аз бях добра в това.
Оттук.
Водиш ме в парк? - Ще видиш.
Хайде.
В зоопарка? - Да.
Чуй това.
Животните.
Плискане на вода.
Наблизо един мъж шепне:
"Обичам те".
Чуваш ли това?
Кое? - Някъде там има пауни,
които се дупят.
Защо сме тук? - Това място е важно за мен.
Все още е тук.
Какво е?
Бях в детската градина и баща ми каза,
че ще ме заведе, където поискам.
Дойдохме в зоопарка.
Глезеше ме с бонбони и играчки,
а накрая ми каза, че майка ми ни е напуснала.
Оттогава не съм я виждал.
След като ми каза, избягах и се скрих тук. Гледах това.
Става дума за слоница майка, чиито две бебета умират.
От чума или нещо такова.
Толкова много й липсват! И когато се връща след една година,
чак след една година,
намира костите на децата си.
Можеш ли да си представиш такава любов?
Не.
Никого другиго не съм водил тук.
И така,
8, 9,
10, 11,
12.
Чувствам сякаш те познавам цял живот.
13, 14,
15... - Слънцето ще изгрее.
Мисля...
Мисля, че те обичам.
От Майлс до Линди: "Още ли искаш да избягаш?"
Може би трябва да я пусна. В Мачу Пикчу ще е в безопасност.
Отдавна мечтае за това пътешествие. Още преди да дойде тук.
Всеки ден те харесва все повече. - Но не както аз я харесвам.
Не, мой ред е. - Извинявай.
Нямам никакъв шанс. Още й се иска да избяга.
И...
Знам, че и вие искате да се махнете оттук.
Ужасно много! Шегувам се!
Виж, дори да замине, имаш два дни
да възбудиш романтични чувства. - Постави се на нейно място!
И за нея не е леко, но знаем, че ще каже думите
"обичам те".
Годината почти свърши.
Заведи я в една от крайградските къщи на баща ти.
Той няма такива.
Само една вила край едно езеро.
Само?
Няма ли да схванеш? Отивай!
Арестуваха Виктор, моля те върни се, в безопасност си.
Изтрий.
Ти сериозно ли?
След теб.
Е, вече умираш ли от скука?
Не!
Сигурно като дете е било страхотно да идваш тук.
Баща ми нямаше обхват тук до езерото.
Оставаше само за 45 минути.
Но тези 45 минути бяха невероятни!
Баща ми беше учител.
Преди майка ми да умре.
След това пропадна. - Липсва ли ти?
Сега не.
През последните няколко месеца, да живея далеч от баща си,
да не се притеснявам непрекъснато за него,
да не оправям кашите му,
да се държа като себе си...
Затова и много исках да замина на пътешествието.
Предполагам, че тази клетка ме освободи.
Това "благодаря" ли означава?
Хайде да идем до езерото. - Добре.
От известно време ти пиша нещо. - Какво?
Писмо.
Съжалявам, това звъни само когато...
Ало?
В коя болница? Добре, ще ти се обадя.
Баща ми е взел свръхдоза.
Трябва да отидеш при него.
Благодаря ти! - Върви! Ще се оправи!
Ще ти се обадя и щом се оправи ще се върна!
И всичко ще е наред!
И Хънтър... - Да?
Ти си добър приятел.
Не, не го чети!
Не чети това! Не го чети!
Скъпа Линди, напоследък си мисля за писането на писма,
онези истинските, на ръка,
и колко е тъжно, че вече никой не ги пише.
Затова реших да напиша едно на теб днес.
И ще продължавам да ти пиша всеки ден
още дълго време,
защото мисля,
че съм застрашен да се влюбя в теб.
Аз съм, баща ми ще се оправи,
но много искам да поговорим
за писмото ти. Къде си?
Виж, не разбирам! Ти ми написа това писмо,
защо не ми се обаждаш? - Защото съм добър приятел.
Какво става?
Хънтър?
Времето ми изтича! - Обади й се!
Защото съм добър приятел ли? - Да.
А като не й се обаждаш как си помагаш?
Тя дори на мен се обади! Защо не говориш с нея?
Последния път ми каза, че е наранена.
А това означава, че иска да й се обадиш веднага, твърдоглавецо!
Не знае какво да стори, затова се връща на училище
и ще замине.
Линди!
Какво правиш тук? - Исках да те видя, преди да заминеш.
Написа ми онова писмо, а после не ми се обади.
Съжалявам. - Знаеше какво преживявам!
Бях глупак! Страхувах се, че ти не ме...
Какво? - Обичаш.
Но не мислех, че е възможно, заради грозната ми външност.
Трябваше да знам, че ти не си такава.
Погледна ме само веднъж
и въпреки това каза, че си виждала и по-лоши неща.
Някак си,
когато съм с теб,
изобщо не се чувствам грозен.
Защото не си.
Внимание, ученици, автобусът за Мачу Пикчу потегля.
Отивай. Заслужаваш го.
Нищо няма да се промени, когато заминеш.
Обещавам.
Отивай.
Тръгвай.
Хънтър,
обичам те.
Хънтър!
Кайл? Съжалявам, търся един човек,
не искам да бъда груба. - Разбирам.
После ще разкажеш за теб. - Срещнах едно момиче.
Чудесно! - Тя ми напомня на теб.
Показа ми, че любовта те променя. Мислиш ли, че любовта променя?
Значи ще повярваш на приказката.
Къде е той? - Относно красив на външност тип е,
грозен отвътре. И има магия.
Любовта променя всичко. - Никой не знае тази приказка.
Ами ако не е приказка? Ако е истина?
Моля?
Можеш ли да си представиш такава любов?
Можеш ли?
Да.
Това си ти!
Събуди се!
Сън е, нали?
Сигурно.
Но хубав сън!
Много хубав!
Г-н Кингсън, новата стажантка идва.
Искате ли да се запознаете?
Как изглежда? - Малко е странна.
Без тъпи мутри и грозници. - Но в резюмето й пише,
че каквото и да й заръчате, може да върши чудеса!
Превод и субтитри: sweetyboni
Редакция: Zaza14
http:/subs.sab.bz/